DrSi predstavlja
SOMME, FRANCIJA 1. SVETOVNA VOJNA
Gospod, kam greste? –Poiskat prijatelja.
Veste, kam pošljite stvari, če se ne vrnem. –Počakajte.
Gospod, počakajte! Tolkien, gospod!
Prosim, ne počnite tega. Počivati morate. –Dobro sem.
Vrni se k barakam in me počakaj.
Ležati morate.
Zdravnik pravi, da se lahko vročica še poslabša.
Hodges, tu počakaj. Ukazujem ti.
Pokrijte si obraz! Na tla!
Voda je bila mrzla.
Greti se morate. Na fronto je dolga pot.
Noč bo po mojem težka.
SAREHOLE MILL, ANGLIJA
Borite se, možje! –Preveč jih je!
Okrepitve rabimo! –Vzemi zastavo!
To! Zastavo imam!
Ustavi jih! Ušel bo!
Kje je Tolkien?
Kje je? –Tolkien!
Molil sem za močno tovorno mulo, ki bo nosila zaboje
in moje molitve so uslišane.
Kam gremo? –V Birmingham. Pojdi v sobo in vzemi stvari.
Zakaj? –Ker sem tako rekla.
Oče Francis nam je našel sobe. Velikodušen je.
Najdi zaboj in vzemi svoje stvari. –Nočem v Birmingham.
Poslušajta me.
Moramo …
Pridi sem, Hilary.
Fanta, težki časi nas čakajo
in srečo imamo, da nas podpira cerkev.
Zdaj, ko je oče mrtev … Ronald.
Ronald!
Ubi bene ibi patria. Se spomniš, dragi moj?
Tvoj dom je, kjer si srečen.
Našli bomo prostor zase, ljubček.
Poglej vse to in si vtisni v srce.
Dobro si vtisni in večno bo tam, obljubim.
Fanta, poslušajta me.
Vesta, kaj pomeni "obubožan"?
Smo to mi? –Ko sem bila majhna, so se vsi romani začeli takole:
Družina dobrih pogumnih ljudi je nenadoma obubožala.
Kako so se rešili? –Da so našli neverjeten zaklad.
Ali pa z dobro poroko. -Ne bom se poročil.
Torej moramo najti zaklad.
Mama, ampak v resničnem življenju ni zakladov.
Tebe se ne da preslepiti, John Ronald.
Recimo, da poznamo različne vrste bogastev.
In ostanimo pri tem.
Ronald, začnimo.
Zemlja se je tresla pod zmajevo težo,
ko se je splazil k vodi.
Puhal in rjovel je, pred njim pa je plaval oblak strupa.
Toda Sigurd je počakal, da je zmaj zlezel čez votlino
in mu nato zaril svoj meč pod levo ramo
naravnost v srce.
Zmaj je udarjal z repom, da so se drobile skale,
in ruval drevesa.
Nato je v zadnjih vzdihljajih
rekel: "Kdor koli si ti, ki si me ubil,
to zlato bo v pogubo tebi in vsem, ki si ga bodo lastili."
Sigurd je odvrnil:
"Ne bi se ga dotaknil, tudi če bi zato postal nesmrten.
Toda vsak enkrat umre
in pogumen mož se zaradi strahu pred smrtjo odpove željam."
Veš, kako trapasto govoriš? –Res? Latinsko pa še bolj.
Veš, kaj to pomeni? Nepomembna bradavica. –Ne.
Zdaj govoriš kot pijani pav, cepec.
Zdravo, mama. Si dobila moje znamke? –Zdravo.
Kam si jih dala?
Gospod?
Naprej moram.
Plin! Plin!
Rada bi videla fanta.
No, fanta, prav sem imel.
Ogromna pošast je z luskavimi nogami
in največjimi čekani, kar sem jih videl.
Žveči nekaj podobnega dečkovi stegnenici.
Po drugi strani pa je notri pecivo.
Kralja Edvarda? To je pa dobra šola.
Zelo bistra dečka sta, ga. Faulkner. In marljiva.
Po Afriki ju je mama učila doma.
Tekoče govorita veliko jezikov. –Vem, a mislim na položaj.
Fanta se bosta družila s smetano birminghamskih bogatih družin.
In gotovo je zelo drugače od Afrike.
V Angliji živita dlje, kot sta bila v Bloemfonteinu.
Kajne, fanta?
Da, nič več ne nosiva kopij.
Jima ne morete najti namestitve? –Imela sta par začasnih domov.
Seveda potrebujeta omikan vpliv
trdnega in žlahtnega okolja, kot je vaše, ga. Faulkner.
Če že imam slabo lastnost, je to velikodušnost do podnajemnikov.
Navežem se nanje.
Druga sirota Edith mi je kot lastna hčerka.
Novinec, vstani.
Tol–Kine.
Kien, gospod.
Kako? –Izgovori se Tolkien, gospod.
Ne Tol-kine. Oprostite.
Sedi.
Ker smo danes tako občutljivi glede izgovorjave,
bodite tako dobri in dajte na mizo Chaucerja.
G. Tolkien bo sledil po lastnih močeh.
Mackintosh, začni.
Za božjo voljo. Goodson–Thomas.
Wiseman.
G. Tolkien.
Podaj Tolkienu!
Bedak!
Ne govori. Niti besede.
In če me kaj vpraša? –Ne bo te.
Ne zanimaš ga.
Vstopita!
Res misliš, da nimam pametnejšega dela
od razsojanja vaših sporov? –Ne, gospod. Sploh ne.
Akademska prijateljstva so temelj učenja.
Ne pravimo tako na Kralju Edvardu?
Ravnatelj, z vsem spoštovanjem, z Gilsonom sva samo igrala ragbi.
Malce presilovito, priznam, toda …
Možje bi morali biti tovariši, ne glede, od kod so.
Od najvišjih do najnižjih.
Z gospodičem … –Tolkienom.
… bosta to pokazala vsej šoli.
Do konca semestra bosta vse počela skupaj.
Toda … –Vse.
Razumem.
Postavil naju je za podanika. –Ne pretiravaš?
Nemogoča zahteva. Ponižati me hoče s tem.
Ne poniža tudi mene? –Ti nisi pomemben.
Zakaj to ponavljaš? –Ker je res. -Morda nisem uglednega rodu.
Ne gre za to, tepec. Za ravnatelja si nepomemben.
Ti pa ne? –Ne.
Ker si poseben.
Ker sem njegov sin.
Edith, prosim, nadaljuj.
Christopher, dragec. –Gilson. –Christopher, pri miru sedi.
Gilson, ne bodi neumen. –Christopher, sedi.
Nehaj. –Chris, sedi.
V knjižnici smo. Sedi.
Kaj je?
Na čaj gremo. –In?
Ker morava vse početi skupaj …
Tu bom ostal, hvala. –Kakor želiš.
Noče zraven.
Robert je želel povedati,
da je s spodbudo svojih prijateljev
zdaj dojel, da je sam kriv za svojo kazen, in ne ti,
zato bi se rad odkupil s povabilom na čaj.
Polaskan si lahko. Tvoja bistrost ga je razburila.
Tudi tebe bi, če bi imel očeta kot Gilson.
Če ima že en sam boljše ocene od njega …
To ni opravičilo, toda …
Daj, no.
Zabavneje je od posedanja med kupom knjig.
Rad imam knjige. –Tudi mi jih imamo.
Geoffrey Bache Smith.
John Ronald Reuel Tolkien.
Gospodje, zamisel. –Tolkien.
Recimo, da vstopi v Barrowo trgovino
in me zaloti, kako stražim vrata z dolgo palico.
Kam meriš? –Rečem, da ni treba jesti peciva tukaj. Sam sem ga že.
Toliko, da mi je bilo slabo. To je bistvo starševske avtoritete.
"Poskusil sem in se odločil, da je slabo, zato bom preprečil tebi."
Pecivo pomeni … –Vse. Vse, kar je dobro.
Tolkien, to je Pri Barrowu.
Naše kraljestvo in najboljši čaj v mestu.
Še en čajnik? –Hvala.
Kaj imate za manj kot šiling? –In ni opečenec.
Pogača je štiri penije. –Dobro, pogačo, prosim.
In tri vilice. –Štiri.
Kaj pa palica? –Palica?
Moj oče je odličen primer. Spozna se na glasbo, obožuje jo.
Večino mladosti je študiral in skladal glasbo.
Christopherju so izdali več glasbenih del.
Ne, samo eno. –Podaj mi sladkor.
In če želim postati skladatelj …
"Ne, sanje o glasbi so sanjaštvo.
Ubogal me boš in pozabil nanje."
Kdaj nastopi palica?
Palica je prispodoba, pozabi še nanjo.
Moja mama je enaka. Ceni poezijo, obožuje jo.
Toda zanjo to ni poklic.
Vidi me kot odvetnika ali računovodjo.
Ima palico?
Ven bom šel ponjo, prav? –Hvala.
Vajini starši se vsaj pogovarjajo o tem.
Če bi samo omenil, da bi postal slikar, bi se mi odrekel.
Ne, obglavil bi me. –To je palica.
Niti poskusil nisem peciva.
Zakaj ne?
Nisem vedel, ali imam dovolj denarja.
Tole je sladko.
In ti?
Kaj jaz? –Gotovo si želiš česa.
Da bi prišla od tod, da bi bila svobodna.
Šla bi nekam, kjer ne bi bila uboga sirota
in bi bili vsi oblečeni kot kralji in kraljice.
Ne bi bila tam, da bi igrala klavir.
Ali nosila torbico ge. Faulkner.
Sprejeta bi bila in cenjena.
Dobrodošla.
Hodges, vrni se v barake.
Poročnik Geoffrey Smith je moj prijatelj.
Njegova mama …
Pisala mi je.
Več tednov se ji ni oglasil.
In ne odgovarja na moja pisma.
Skrbi me, da je …
Vedeti moram, da je živ.
Nič nimaš s tem.
Očitno je res dober prijatelj. –Najboljši.
Enako bi storil zame.
Če sva na pol poti, ne bo nič dlje, če greva naprej.
Hodges, prosim. –Po vašem videzu sodeč
ne boste našli poročnika Smitha, če ne grem z vami.
Poskusil vam bom najti zdravilo.
Geoffrey, skušaš ujeti mojega tekača, ti podlež.
Gospodje, zamisel.
Veste, kaj je narobe z legendami, ki jih bere Tolkien?
Razsvetli me, Robbie. –V njih ni žensk.
Ne mislim na bledične krhke device v stolpih.
Mislim na okrogle, vročekrvne ženske.
Prosim, sedi. –Ženske Južne Evrope.
Ženske z vrči vina na glavah.
Robbie, ne moreš tiho sedeti pri miru?
Kot je naša natakarica. –Za božjo voljo.
Robbie, če izgubim partijo zaradi tvojega blebetanja …
Izgubil jo boš zaradi mene. –Kaj bereš zdaj?
Berem o kraljestvu mrtvih.
No, vsaj poskušam. –Vidite, kaj mislim?
Ki mu po naključju vlada ogromna ženska.
Hel, velika in neusmiljena boginja.
Je to dovolj vročekrvno zate? –Naša natakarica.
Hel? –Ja, vlada kraljestvu mrtvih. Helheimr.
Tja odidejo bojevniki, ki so umrli na napačen način.
In kako je to? –Mirno.
Zaradi bolezni, starosti, česar koli, razen boja.
Ta ideja mi je všeč.
Zdaj ti je všeč umiranje v boju? –Ne dobesedno.
Umrem lahko, ko mi je usojeno. Ne odločam sam o tem.
Odločim pa se lahko, kako bom živel.
Pogumno ali pohlevno.
Helheimr naj bo naše opozorilo, naš izziv.
Ja, vem, ampak najprej se nauči pravilno izgovoriti.
Izzovite me. Dajte mi nalogo.
Pokazal vam bom, kako se izogneš Helheimr. –Izzivam te,
da 25 minut tiho sediš. –Molči, Geoffrey.
Resno mislim. –Zasnubi natakarico.
Christopher. –Kaj je?
Odlična zamisel.
Robbie, ne drzni si česa takšnega.
To je naloga proti Helheimr.
Helheimr!
Moja gospa iz jezera, nosilka mojih sanj.
Bi mi izkazala največjo čast in z mano delila neskončno prihodnost?
Klub bi morali ustanoviti. Bratstvo.
Kaj že nismo klub? Klub čajepivcev?
V tak klub bi hodila moja mačeha. –Čajni klub.
Tudi če ponoviš, se ne sliši nič bolje.
Birminghamski fantje. –Kot cirkuška točka.
Barrowovi fantje.
Barrovianci.
Čajni klub in Barrovianci.
Predolgo je.
Č. K. B. I. –Č. K. B. I.
Si prepričan, da ni to kakšna bolezen?
Ni mi mar za ime, če si le prisežemo zvestobo. –Tako je.
Č. K. B. I. Dogovorjeno. Kaj bomo pa zdaj?
Spremenili bomo svet. –Krasno, čisto preprosto.
Z umetnostjo, klovn. Z močjo umetnosti.
Bratje, se boste pridružili tovarišem pri spreminjanju sveta?
Bomo.
Helheimr!
Helheimr! –Helheimr!
"Očitno sami nismo kot volkovi, da se borimo med seboj kot mladiči,
ko Usoda požrešno vztraja …" –"Rojenice so prišle,
da bodočemu kralju določijo usodo."
"Rekle so, da bo najslavnejši borec, najboljši izmed vseh princev.
Hitro so pletle niti usode nemirnega Bralunda …"
Izvolite.
Nimam klobuka.
Kako? –Nimam klobuka.
Nič hudega. Trapasti so.
Kaj to pomeni?
Neumnost o starcu, ki opazuje nesrečno žabo,
ki ne zna mehko pristati in jo požre pes.
Si si sam to izmislil? –Ja.
Ves jezik? –Glagole, besednjak, vse.
Moj naslednji jezik bo melodičen.
"Selador". –Selador?
To je najbolj melodična beseda, kar se jih spomnim.
"Selador." Nekaj je v zvenu, kako zaokrožiš usta.
Selador.
Če jo ponavljaš, dobi čarobni prizvok.
Selador.
Nesmisel je. –Res, če tako izgovoriš.
Beseda ni lepa samo zaradi zvena.
Selador. –Pomembna je zveza zvena in pomena.
Opis kraja,
kjer se lahko zgodi nekaj čarobnega in skrivnostnega.
Oprosti, si ravno odpravila temelj mojega jezika?
Tvoj jezik ni nič vreden, če pozabiš na to pomembno dejstvo.
Kaj res? –Ja, res.
Poslušaj.
Roka. Ta beseda je čudovita. –Res je.
Vendar pomeni mnogo več zaradi tega, s čimer jo povezujemo.
Dotik.
Besede niso lepe zaradi zvena.
Lepe so zaradi svojega pomena.
Povej mi zgodbo. –Prosim?
Zgodbo o Selador.
Ne morem. –Zakaj ne?
Če mene prosijo, naj igram klavir … –To je nekaj čisto drugega.
Povej mi zgodbo. V katerem koli jeziku želiš.
Ne bodi smešna. –Legenda o Selador.
Ne, ne bom cirkuška opica.
Začne se s prihodom trmaste princese.
To pa drži. –Zahteva, da jo zabavajo.
Princesa Selador je naveličana.
Naveličana peciva in kolačkov in finega porcelana. –Ne.
Hrepeni po drugačnem življenju.
Ni ime. –Prosim? –Nekaj drugega je.
Selador ni princesino ime. Ne more biti.
Selador
je kraj.
Starodavni kraj.
Do njega lahko prideš samo z nevarnim vzponom.
Vidi … Ne.
Ne? –Ni vzpon.
Vrata …
Cesta. Pot. Pot je.
Pot skozi gost temen gozd. –Kaj res?
In v srcu Seladorja, ki je svetišče,
zagledaš nekaj izjemnega.
Ponosno in trmasto princeso?
Kraj, ki ga častijo vsi, ki vedo zanj.
Sveti kraj, katerega označujejo … –Kaj?
Drevesa.
Drevesa?
Eno iz najčistejše črne ebenovine, drugo belo kot kost.
Vsako vsebuje v svojem soku smrtonosni strup.
Vendar rasteta skupaj že več tisoč let.
Naslanjata se drugo na drugega, kot bi se borili …
Korenine, veje obeh dreves se prepletajo, ovijajo,
zvijajo druga okoli druge, da sta postali eno prepleteno deblo.
Njuna strupena sokova dasta pomešana močan življenjski napoj.
Vodo Seladorja.
Kaj ta naredi?
Kaj naredi? –Ja, kaj?
Če jo spiješ, če okusiš vodo Seladorja,
dobiš moč videnja.
Globljega videnja.
Videnja v najgloblje in najtemnejše kotičke srca.
To je lačna, silna čarovnija.
Čarovnija, kot je ni začutil še nihče.
Zakaj si to naredila? –Prevzel me je Seladorjev duh.
Daj, ti si na vrsti.
Ne. –Kaj pa se lahko najhujšega zgodi?
Se ne bi moral učiti? –Ja, hvala.
Očitno so zelo zanimivi. –Res je.
Ne pravim, da bodo vsi govorili same osupljive reči.
Vse bo v redu. –Ja.
Upam, da sem primerno oblečena.
Bi še čaj?
O čem se po navadi pogovarjate?
O vseh mogočih zanimivih rečeh.
Res zanimivih. –Zanimivih in navdušujočih.
Kadar ne poskušamo spremeniti sveta.
Kadar ne spreminjamo sveta, gdč. Bratt, se osredotočamo …
Edith, prosim.
Na vpis na fakulteto. –Se želite vsi vpisati na Oxford?
Ne, le midva s Tolkienom. Druga dva želita na Cambridge.
Izdajalca. –Ste živčni? –Robbie ni.
Ne verjamem v izpite. Pišem, kar mislim.
Sami naj se odločijo, če me želijo oceniti.
Revolucionaren pristop. –Hvala.
Rad bi vas slišal igrati klavir, gospodična
Edith.
Čudovito igra.
Tudi sam skladaš, kajne, Christopher? –Res.
Celo izdali so njegove skladbe. –Izjemno.
Kateri skladatelji so ti všeč? –Romantike imam rada. –Tudi jaz.
Beethovna, Brahmsa, Wagnerja.
Wagnerja cenim, ni mi pa ravno všeč.
"Ceniš" ga? –Ja, ker z glasbo vzbudi čustva.
Opere pa so nekako … –Obožujem Rensko zlato.
Christopherju se zdijo predolge. –Ni res.
Nihče te ne obsoja.
Zgodba o čarobnem prstanu ne more trajati šest ur.
Gilson, ne veš, kaj govoriš. Opere znajo biti dolge in mučne,
za glasbo pa je, ne glede na dolžino,
pomembno, da ima srce. Občutek opojnosti …
Žal se morava odpraviti. –Že?
Go. Faulkner bo skrbelo. –Precej čaja je še.
Izpiti nas čakajo in učiti se moram. Žal mi je. Nasvidenje.
Lepo vas je bilo srečati.
Nasvidenje. –Nasvidenje, Edith.
Po plašča grem.
Se me sramuješ? –Prosim?
Ne najdem drugega razloga. –Ne vem, o čem govoriš.
Veš, kako preživljam dneve.
Saj me vidiš. Družabnica sem.
Ujetnica.
Zame ni tajnih književnih društev.
Nobenega izhoda.
Ge. Faulkner igram klavir.
Grozne sentimentalne pesmi.
Zvečer sedim z njo, ji berem, šivam z njo,
jo poslušam.
Obožujem Wagnerja.
Želim govoriti o njem, razpravljati, debatirati.
Ti pa …
V kritje!
Tecite, gospod!
Mislim, da sva na varnem.
Dobro je.
Gospod, ostaniva tu.
Ostaniva tu.
Ne bi igrala kaj veselejšega, dragica?
"Obrisi v megli, dolgo vas nisem videl.
Blede roke in obrazi, tihe oči,
okronane z vencem, ki so ga spletle mrtve roke
v spomin, ki nikoli ne umre.
En od vas je visok in uren,
srcu mil, dober soborec,
od katerega te lahko ločijo
le dolga leta ali madež smrtonosnega spora."
Grozna je. –Izjemno.
Ne bodi tak tepec. –Ni še končana. –Čudovita je.
Grški pridih ima. Ljubezen do tovarišev.
Čustvena je. Ponosen si lahko.
Kdo je naslednji? Tollers?
Ne, nič novega nimam.
Kaj res?
Če bo Tolkien izdal bratstvo s praznim papirjem,
vam bom pokazal nekaj hudo izprijenega.
To pa ne bo dobro.
Sveta nebesa! –Žal je kopija.
Žive modele potrebujem.
Seveda je za to malo možnosti.
Tale tudi najbrž ni tvoja. –Očetova aristokratska domišljavost?
Seveda nima niti puške, dvorca ali tropa španjelov.
Res nisi ničesar napisal?
Niti navdihnjenega z gdč. Bratt?
Wiseman, ne bodi kreten. Z Edith živiva v isti hiši.
Torej še ni podarila srca? Dobro je vedeti.
Torej nisi ničesar napisal? –Ne pripravim se. Raztresen sem.
Veš, kaj je krivo za to?
Zaprtost?
Ljubezen, obojestranska ali ne.
Ja, hvala. Čudovit vpogled v človeško psiho.
Škoda, da tega ne znaš vnesti v svojo glasbo.
Presenečen sem, da misliš, da ti bomo verjeli eno samo besedo.
Kaj hočeš reči? –Skrival si nam prijetno gdč. Bratt.
Kdo ve, kaj vse še prikrivaš. –Christopher.
Ženo, tri otroke in ranč v Argentini.
Ko bi le sam imel Tolkienovo tajno življenje.
Prosim, lahko igramo?
Nisi rekel, da je odpotoval? –Saj je.
Saj je.
Geoffrey, hitro mi daj tisto. Hvala.
Kam naj pospravim to? –Hitro!
Gospod. –Ravnatelj.
Kaj je to? –Rekli ste, da lahko povabim prijatelje.
Medtem, ko vas ne bo. –Tvoji teti je bolje.
Vrnil sem se.
Delati moram. Pošlji jih domov.
Fantom sem obljubil, da lahko prespijo. –Okoliščine pa so se spremenile.
In zdaj bodo šli domov.
Helheimr. –Ne bodi neumen.
Helheimr.
Kdaj, če ne zdaj?
Gospod?
Ne bi jim rad odrekel ponujene gostoljubnosti.
Zdi se mi nedostojno gospoda. –Zdi se ti …
Kako, prosim?
Nedostojno gospoda.
Oče, neolikano se mi zdi. Fantje so se prišli učit.
In igrat biljard. –Ja, in igrat biljard.
Pridno smo se učili. In to so moji prijatelji.
Dal sem jim obljubo,
ki jo želim, če dovolite, držati.
Prav.
Gilson, pravi junak si. –Fantje, nehajte. –Junak!
Helheimr.
Stara nemščina ima besedo, ki je neprevedljiva v angleščino,
pomeni pa darilo, ponujeno po prepiru.
Drachenfutter.
Dobesedno "zmajeva hrana".
Tetralogija Richarda Wagnerja NIBELUNŠKI PRSTAN
Sem zdaj že zmaj?
Wagner jo je napisal v štirih dejanjih.
Začne se s čarobnim prstanom, ki lahko vlada svetu,
in ki ga je skoval škrat.
Alberich.
Malo poznam germansko mitologijo.
Da pa lahko uporabiš prstanovo moč, se moraš odpovedati ljubezni.
Razumna izmenjava po mojem mnenju.
Ker si brezčuten Viking.
Dve, prosim. Zgornja galerija.
Galerija in zgornja galerija sta polni. –Kako, prosim?
Galerija in zgornja galerija sta polni. Žal.
Niti sedeža ni? –To pomeni "polno".
Prost je še prvi balkon.
Prvi balkon.
Vendar stane pet šilingov.
In obiskovalce prosimo, da se primerno oblečejo za te sedeže.
Pridi.
Edith.
Pridi z mano.
Žal mi je. –Je že v redu.
Ponižujoče. Sramota takole šteti penije.
Ne bom tako živel.
In tudi ti ne bi smela.
Samo vstopnice so. –Ne gre samo za to.
Ampak da ne izgubiš ljubljenih, da lahko skrbiš zanje.
Mama …
Bolna je bila.
Ne vem, kaj ji je bilo.
Toda če bi lahko plačal zdravnika, morda ne bi …
Žal mi je, ni uspelo.
Je bila pa lepa zamisel.
Začnite.
Sprejemni izpit za Oxford št. 1.
Ura je devet. Tri ure imate.
Vso srečo.
Še enkrat jih lahko pišem in naredim.
To ni dovolj. Štipendijo potrebuješ.
Ronald, skrbi me.
G. Gilson gotovo ne potrebuje štipendije.
In Geoffrey Smith … –To nima nič z mojimi prijatelji.
Spodbujamo se in bodrimo drug drugega.
Tvoja sostanovalka, gdč. Bratt.
Edith ni kriva, da sem padel. –Zvečer naj bi prišel iz njene sobe.
Pogovarjala sva se.
Torej je res. –Seveda je.
Večer pred sprejemnim izpitom si jo peljal na koncert.
Tudi to ni krivo?
Niti katoličanka ni, Ronald.
Tvoja mama se je žrtvovala.
Vedela je, da umira, zato mi je zaupala tvojo prihodnost in šolanje.
In to nameravam spoštovati.
Napočil je čas, ko se moraš odločiti, ali boš sledil njenemu vzoru.
Ne razumem.
Prositi te moram, da se ne družiš več z gdč. Bratt.
Neumnost. Krivično je.
Vseeno … –Ne, ne morem. Ne želim.
Tvoj zakonski skrbnik sem. –Res, vendar ne razumete.
Seveda razumem. –Ne, oče.
Ljubim jo.
Želel bi …
Želel bi, da lahko uživaš enako ugodje kot drugi fantje.
Želim … –Ne, ljubosumni ste.
Ni res! Ljubosumni ste!
Tako samo govorite. Duhovnik ste. Ničesar ne veste o ljubezni.
Poslušaj. –Želite, da sem sam.
Sam kot vi in da nimam ničesar. Ne bom tako živel.
Če boš po 21. letu še vedno čutil enako,
boš lahko storil, kar boš želel.
Do takrat pa moraš izpolniti svojo dolžnost.
In izpolnil jo boš, Ronald.
Pri bogu prisežem, da jo boš.
Ne smem še enkrat pasti.
Veš, kaj bo, če ne pridem na Oxford.
Lahko sem duhovnik, a po mojem noben od naju ni imel tega v mislih.
Edith?
Edith, le do moje polnoletnosti.
Za božjo voljo, Ronald, ne bodi tako dramatičen.
Ni pomembno. –Ne govori tako. Seveda je pomembno.
Ne vem, zakaj si tako jemlješ k srcu.
Življenje se vrača v ustaljene tire, v realnost.
Ne bom obupal nad najino prihodnostjo, zato sem …
Ne bom obupal.
Seveda boš.
Hitreje kot misliš.
In tudi jaz bom. –Ne, ni res. Edith, prosim …
Prepričala sem se, da je za takšne, kot sva midva, tudi srečen konec.
Vendar ga ni. Ne more ga biti.
Toda ti boš dobil svoj srečni konec.
Upam, da ti bo na Oxfordu všeč.
Ne, Edith.
Pomagati mi moraš. Odpočiti se moram. Najti moraš Geoffreyja.
Ne bom vas pustil tu. –Sam.
Ne bom vas pustil tu. –Sam, ukazujem ti.
Najdi Geoffreyja in mu reci, naj ne izgubi upanja.
Reci mu, da mi v Č. K. B. I …
Samo naj ostane živ.
Hvala, Sam.
Je zmaj? –Ja, je! –Za božjo voljo.
Sem omenil, da je dramo navdihnila arhitektura Trinityja?
OXFORD, ANGLIJA
O čem govori? –No …
Torej si pesnik? –Ne, Geoffrey je.
Oxfordčana bi morala poskrbeti za več zabave.
Kam gremo zdaj? –Povejte. –Ja, kam bi šli? Pardon.
Dobro.
Je tvoja zamisel ukrasti avtobus? –Gilson, molči! –Hitro!
Mislim, da je bila tista tekma Oxford proti Cambridgeu.
Sodnik je bil slep.
S tem razglašam, da se je tretji oxfordski zbor Č. K. B. I.-ja
uradno začel.
Rad bi pozdravil naše dame iz krčme kot častne gostje.
Naj bodo vsa naša srečanja na zapuščenih avtobusih.
Mislim, da je pretirano reči zapuščen. –Mogoče malenkost.
Kaj je Č. K. B. I?
Č. K. B. I.
Mislim, da ti nisem všeč, g. Vlomilec.
Samo … –Opravičujem se v prijateljevem imenu. Hrepeni po nekom. –Kako?
Hrepeni po čudoviti gdč. Bratt.
Ne meni se zanj. –Kdo je to? –Nihče. –Kaj res, Tollers?
Potem zadnje mesece ne bi bil tako potrt.
Ko si v družbi dame, ni lepo govoriti o drugi.
Res je. Opravičujem se, Myrtle.
Beryl sem.
Vidiš? V objemu lepotice je, a se ne spomni njenega imena.
Oprosti, če ti moje težave kvarijo zabavo.
Tolkien, sam si se odločil. Nihče te ni silil.
Kaj? –Edith ali Oxford. Izbral si Oxford, in zdaj si tu.
Na avtobusu s tremi lepoticami in prijatelji. Uživaj, za božjo voljo!
Nihče me ni silil? –Saj res.
Duhovnik, tvoj skrbnik. –Tole je ušlo z vajeti.
Ne govori o rečeh … –Hvala, lepo je bilo.
Izpustil si jo. Bolj si si želel na Oxford.
Nisem imel izbire. –Kaj si, torej? Kaj bi rad?
Utihni! –Za božjo voljo, Tollers.
Chris, oprosti.
Prekleto, Tollers. –Si dobro?
Za intelektualca precej dobro mahneš.
Prosim, udari me nazaj. –Ne.
Udari me nazaj, prosim. –Pozabi.
Pozabi. –Chris, prosim. –Je že v redu.
Ne, grozno sem se odzval. Oprosti.
Tolkien, ti uboga divja sirota,
razumeti moraš,
da smo tvoji bratje v vsem.
Ja, vsekakor. –Tako je.
To ni samo prijateljstvo.
Zavezništvo je.
Nepremagljivo zavezništvo.
Helheimr! –Helheimr! –Še vedno Helheimr.
Vsakič izgovori narobe.
Pijače sem potreben. –Kam so šla dekleta?
Dol!
George, drži vrata.
V enem kosu so te izpustili.
Zjutraj se bodo pomenili z rektorjem.
Pa ti? –Cambriška prasca Gilsona in Wisemana so že izpustili.
Sam nisem imel te sreče. Očitno greva jutri skupaj k rektorju.
Smrt zaradi pridiganja. –Žal mi je.
Saj nisi ti kriv. –Ja, sem.
Kriv sem, da nisi v objemu čudovite Mary.
Kje pa! Ko sem pokazal, da mi je všeč, je hitro omenila svojega ljubimca.
Meni je šlo dobro, dokler ni Wiseman vsega pokvaril.
Rektor je pisal moji mami.
Mislite, da bom potem še lahko pesnik?
Zmešalo se ji bo. Torej sem pečen.
Geoffrey je ob kariero. Kaj pa si dobil ti, Tolkien?
Izključili so me.
Se šališ? –Ne morejo te izključiti zaradi piknika na avtobusu.
Avtobus je še najmanj.
Nimam dovolj dobrih ocen.
Rektor meni, da nimam daru za klasične predmete,
stari Grki pa me le mlačno zanimajo.
Zato izgubim štipendijo. –To ne pomeni, da moraš odnehati.
Seveda ne. Kako sem trapast.
Mamo bom prosil za nov ček, ko se vrne iz Monte Carla.
Kaj boš zdaj?
Do konca semestra bom imel štipendijo, potem moram študij plačati sam.
Kar je seveda nemogoče, zato si bom pač poiskal službo.
In kaj boš počel?
Vrnil se bom v Birmingham in delal v pekarni.
Ali pa bom izdeloval čevlje za vam podobne bogate butce
s polnimi denarnicami. –Par oxfordk bi mi prišel prav.
Resno, vedno si bil najbolj nadarjen od vseh nas.
In roko na srce, včasih sem bil zato jezen nate.
Od vseh nas si zadnji, ki naj bi ga izključili.
Jutri imamo zadnjo tekmo.
Žal te ne bomo mogli več tepsti. –Lepo te prosim.
Wiseman, ustavi ga.
Odlično, Tolkien. –Hvala.
Odlična tekma, fantje. –Lepo si tekel. –Lepo odigrano, butelj.
Nisi bil čisto zanič, Tollers. –Kakšen je že bil rezultat, Wiseman?
Fantje, odlično odigrano.
Pozdravljena, mama. –Lepo si igral. –Hvala, da si prišla.
Še greva na večerjo? –Ob sedmih.
Tudi oče bo prišel.
Oprostite, ga. Smith.
Utegnete za trenutek?
Torej? –Glede Geoffreyja in te zadeve z rektorjem.
Za strašen nesporazum gre. –Ne želim govoriti o tem.
Jaz sem odgovoren za tisti večer in pošteno so me kaznovali.
Prosim, ne bodite še bolj strogi do Geoffreyja.
Eden najmarljivejših in najprijaznejših ljudi je, kar jih poznam.
Res se trudi, da bi bili ponosni nanj in izjemno je nadarjen.
Vem, da si preveč dovolim … –Ti si odgovoren? –Ja, izključili so me.
Naj vas ne skrbi več moj vpliv.
In …
O kakšni nadarjenosti govoriš?
Pesnik je. V študentski reviji objavljajo njegove pesmi.
Odrl bi me, ker vam to govorim, a je res dober.
Nasvidenje.
G. Tolkien?
To je za vas. –Hvala.
Študentje z zelenice!
Se zavedaš, koliko je ura?
Neumni stari osel!
Wright, je ta tvoj? –Po mojem ne.
Neumni stari …
Takoj z zelenice!
Pozdravljen, Earendel,
najsvetejši angel, poslan k ljudem.
Ronald, vstani.
Vstani. Jaz sem. Vstani.
Buden sem. –Ves kolidž si zbudil.
Ne morejo me dvakrat izključiti. –Zberi se. –Kajne?
Geoff, sedi.
Spij požirek. Odlično pivo. –Ne bom pil. Zberi se, John.
Bi rad prišel na poroko? –Kaj?
Čudovito angleško poletno poroko. –Ne vem, o čem govoriš.
Edith. –Čestitam.
Pisala mi je. Zaročena je, poročila se bo.
John, to je pa res smola.
Oprosti. Čisto sem iz sebe.
Je že v redu. –Oprosti, Geoff.
Je že v redu.
V redu je.
Tukaj sem.
Mečevalci, pozdrav!
Kako se počutiš?
Fantastično.
Krasno.
In tole je bila odlična zamisel, hvala.
Ljubiti nekoga,
ki ti zaradi česar koli ne more vračati čustev,
je boleče.
Toda če poslušaš pesnike,
je v takšni ljubezni nekaj lepega.
Gori. Svetlo.
In ne omadežujeta je resničnost ali izrabljenost.
Do zadnjega dne je čista in strastna, kot je bila na začetku.
Mislim, da je v tem nekaj lepega.
Vsaj mislim.
Vsaj oklepam se tega.
Še en poznavalec čudaških jezikov.
Kako so vam všeč Osnove gotike?
Niso slabe. Predgovor je kar dober.
Samega jezika pa je bolj malo.
Škoda. –Res je.
Sinoči na šolskem dvorišču … –Ojoj, tam ste bili.
… sem slišal neznani jezik.
Seveda ga je slišal tudi večji del Oxfordshira
vse do sosednje pokrajine.
Bil sem hudo pijan. –Ne dvomim.
Traparije sem govoril.
Jezik, ki sem si ga izmislil za vile.
Zdelo se mi je, da sem slišal nekaj finščine.
Ja, precej sem je ukradel.
Ne ukradel. Jeziki nikoli ne kradejo.
Samo vplive sprejemajo.
Oprostite, nisem slišal vašega imena.
Tolkien sem. Ronald. Exeter kolidž.
Oprostite!
Otrok pokaže nekam in se nauči besede.
Drevo.
Pozneje se nauči ločiti to drevo od drugih.
Nauči se njegovega imena.
Igra se pod drevesom, pleše pod njim.
Pod njegovimi vejami išče zavetje ali senco.
Poljublja se pod njim, spi pod njim, poroči se pod njim.
Mimo njega koraka na poti v vojno
in šepa mimo njega na poti nazaj domov.
Menda se je v tem drevesu skrival kralj.
Morda prebiva v njegovem lubju duh.
Njegove značilne liste klešejo na nagrobnike gospodarjev.
Morda so iz njegovega lesa izdelali ladje,
ki so prednike obranile pred invazijo.
In vse to,
splošno in določeno, ljudsko in osebno,
vse to ve in čuti
in si nekako prikliče, četudi bežno,
ob enem samem izgovorjenem zvoku.
Hrast.
Saška beseda, pragermanska.
Z istim izvorom kot stara skandinavščina. Eik.
Jezik ni nikoli traparija.
Jezik je pomen.
Zgodovina. Sloj za slojem.
In kaj je beseda brez pomena?
Zgolj zvok.
Nekoč mi je nekdo to rekel.
Verjetno mnogo jedrnateje.
V knjižnici je nekaj izvirnih gotskih besedil. Oglejte si jih.
Ne morem jih kar prositi za izvirnike.
Recite, da vas je poslal profesor Wright.
OSNOVE GOTSKEGA JEZIKA, JOSEPH WRIGHT, dr.
Meni ne bi bilo mar.
Ne gre za to. Verjetno je največji filolog, vsaj za gotščino.
Morda mu je celo laskalo. –Seveda mu je.
Tisočletje in pol si ni nihče izposodil te knjige.
Jaz sem si jo prejšnji teden.
Kakšna se ti je zdela? –Nočem razočarati Tollersa.
Ne bo je prebral do konca. Ne ve niti, kdo jo je napisal.
Prosim, nehajte. Ni smešno.
Tolkien, poslušaj, pravi klovn si.
Ne vidiš, da je to tvoja priložnost?
Tvoj profesor gotščine te spodbuja k prebegu.
O čem govoriš? –Vabi te k svojemu predmetu.
Oprostite. –Prav ima.
Ne morem kar privihrati na filološki oddelek. –Zakaj pa ne?
Za začetek, ker nimam štipendije.
Hočeš reči, da filološki oddelek ne daje štipendij?
In to jezikovnemu geniju.
Cepec.
Profesor! Oprostite, profesor Wright.
Razmišljal sem o simboliki hrasta.
Drevo zaščitnik, znanilec sprememb.
Izjemno. Študirate drevesničarstvo?
Ne, klasične predmete. Rad pa bi …
Zato sem vas ustavil. Rad bi se prestavil k vam.
In študiral filologijo. –Pri meni? –Ja, Ronald Tolkien sem.
Pod vašim oknom sem vpil opolzkosti v nekakšni križani finščini.
In to naj bi bilo priporočilo?
Vem, da je neobičajno, toda odkril sem svojo pravo strast,
s katero se ukvarjam že vse življenje.
Smem biti odkrit?
Ne veste, kako bi bil vesel.
Štipendijo potrebujem, da bi študiral filologijo pri vas.
In vse bi storil, da vam dokažem, da sem primeren kandidat. –Vse?
Ne.
Ne? –Ne.
Ne, saj če bi vas pustil delati v miru,
se ne bi imel možnosti učiti od vas, kar bi nasprotovalo namenu tega,
odkrito rečeno grozljivega, nastopa.
Tolkien. Germanski izvor. –Verjetno.
Morda iz anglosaščine.
Tako je. –Tollkühn.
Verjetno mi ni treba prevesti te besede.
Predrzen.
Profesor Wright. –Moj razred je poln.
Poln študentov, ki tako hitro in dobro kot vi prevajajo staro angleščino
in so se imeli dva semestra možnost dokazati.
Nasvidenje.
Helheimr.
Profesor!
Jezik me navdušuje že od otroštva.
Obseden sem z njim, celo lastne sem si izmislil.
Dodelane, bogate jezike. Poglejte.
Tukaj je vse.
Od breost-hord, moje srce.
Zaklad v prsih.
In risbe? –Izmislil sem si zgodbe, legende.
Čemu bi bil drugače jezik namenjen, če ne poimenovanju reči?
To je življenjska sila kulture, ljudstva.
Ja, tako je. –Tako je.
Lahko napišete 5000 besed
o vplivu skandinavskih elementov v Gawainu?
Ja, seveda. Kdaj jih želite? –Nocoj.
Nocoj.
Srednja dežela.
"Brata sta zbirala bojevnike.
Sorodnike sta z besedami pozivala, naj vztrajajo v težkih časih,
naj brez šibkosti uporabijo svoje orožje."
Kako sledite ritmu v poeziji,
vaša rahločutnost.
G. Tolkien, priznati moram,
da nisem še naletel na kaj podobnega.
Nikoli.
"Byrthword je spregovoril …"
"Byrthword je spregovoril, vihteč svoj ščit …"
Vojna! Vojna! Anglija je v vojni!
Nemčija je napadla Belgijo!
"Najpogumnejšim izmed bojevnikov je naročil:
Pogum naj bo najtrdnejši,
srce najbolj goreče,
duh najveličastnejši, ko naša moč pojema.
Tu leži naš gospodar, razsekan na koščke,
dober mož v blatu."
RAZKOŠNO OBLAČENJE MED VOJNO NI DOMOLJUBNO.
KRALJ IN DOMOVINA TE POTREBUJETA. PRIDRUŽI SE VOJSKI.
VABIMO VSE SPOSOBNE ZA BOJ
FOLKESTONE, ANGLIJA
Izvoli, Chris.
Dame in gospodje, Robert Gilson. –Gilson!
Me ne boš prosil za ples? –Si izgubil stavo?
Tri nevoščljive poglede sem opazil. –Zamenjali so te za kajzerja.
Je to vojna ali čajanka?
Odlični brki, Gilson. –Hvala.
Pijače si potreben. –Drži.
Tolkien, vsi smo tu. –Res.
Bomo nazdravili?
Na vsa bodoča srečanja Č. K. B. I.-ja po vsej Evropi.
Na zdravje, gospodje.
Gospodje, smem? –Seveda.
Naprej glej, Tolkien.
In glejte ptičko!
Helheimr!
Napisal sem dramo o francoski natakarici, zaljubljeni v angleškega junaka.
Obriti se moraš, če hočeš igrati natakarico.
Na zdravje. Nikoli jih ni preveč. –Še enega? –Wiseman bo šel prvi spat.
Sprejmem stavo. –Lahek zaslužek.
Vso srečo, Ronald.
Meni daj tole.
Poskusil bom zadržati ladjo.
Kako je tvoj brat? –Dobro. V Franciji je že.
In ti? Kako kaj tvoja glasba?
Klavir učim, večinoma deklice.
Ni najbolje.
In zaročena si.
Prijazen je.
Zelo uvideven, res dober človek.
Nekaj bi rad povedal.
Naredil sem največjo napako v življenju in ni dneva ali trenutka,
da ne bi mislil nate.
Si najizjemnejšega duha, kar jih poznam.
Pogumna si, iznajdljiva, nadarjena,
tvoj ponos spravlja ob pamet in je čudovit,
bistroumna si in živahna in živa.
Zaslužiš si vso srečo, kar je je.
Ne, ni res.
Ne zaslužiš si sreče, nisem mislil …
Reči hočem,
da si zaslužiš mnogo več.
Zaslužiš si čarobnost.
Je ta?
Askanij.
Zveni kot nekaj iz tvojih zgodb.
"Usmilite se ubogih prebivalcev kraljestva Askanija."
Zakaj bi se jih usmilili?
Zaradi strašne zgodovine, zaradi njihovega sramu.
Obžalovanja.
Odpustiti si morajo. –Ne morejo.
Lancashirci na Askanij! –Moram …
Lepo je bilo.
Zbogom, mala.
Edith.
Ljubim te. –Tudi jaz te ljubim.
Res te ljubim. –Vem.
In ne morem si pomagati. –Vem. Tudi jaz si ne morem.
Iti moram.
Ostani živ. –Bom.
In vrni se k meni.
Ostani živ in se vrni k meni.
Gospod, našel sem jih! Vstanite!
Našel sem 19. lancashirsko. –Geoff. –Vstati morate.
Poiščiva vašega prijatelja. Blizu sva.
Ogenj! –Po lestvi!
Nataknite bajonete!
Ne morem! –Dajmo, vojak!
Geoffrey!
Sem! Hitro! –Dajmo, Lancashirci! –Geoffrey!
Kje je poročnik Geoffrey Bache Smith? –Bache Smith je že šel iz jarka.
Ne! –Ja, žal.
Geoffrey! –Pustite ranjene! –Geoffrey!
Kaj počnete? Počakajte! –Ne hodi z mano. –Po lestvi!
Geoff!
Geoffrey!
Ne upočasnjujte!
Geoff!
Ronald! –Geoff!
Geoff!
Geoff! –Ronald!
Geoffrey!
Ronald!
Geoff!
Kaj?
Ronald!
Geoff! –Ronald!
Ronald!
Geoff!
Geoffrey!
Plin!
Nadenite si maske!
Plin!
Zdravo.
Ne dviguj se.
Dolgo si spal.
Vročico si imel, a si zdaj dobro.
Doma si.
Skušal sem ga najti.
Koga? –Geoffreyja.
Slišal sem ga.
Geoffrey je mrtev.
Pred več tedni je padel. –Kaj?
Ne. –Roberta Gilsona so zadeli.
Tudi on je mrtev.
Robbie in Geoffrey.
Žal mi je.
Ron, res mi je žal.
Ti pa si živ. Doma si.
Vse bo še dobro, obljubim.
Vse popoldneve sem z materami, vdovami.
Kaj naj jim rečem?
Vaš sin je umrl v vojni, ki bo končala vse vojne.
In kaj rečete?
Besede ne koristijo, vsaj sodobne besede ne.
Zatečem se k liturgiji.
V oddaljenih, starih rečeh je uteha.
Gdč. Bratt je ves čas bolezni sedela ob tebi.
Ves čas.
Prav si imel, da si jo snubil.
Hvala.
To je prišlo zate po zelo ovinkasti poti.
Mislim, da ga je napisal v zadnjih dneh.
Dragi John Ronald,
v veliko tolažbo mi je, če me bodo nocoj ubili,
da bo vseeno ostal veliki član Č. K. B. I.-ja,
ki bo ubesedil moje sanje in o čemer smo se strinjali.
Da Č. K. B. I. ne bo razpadla, o tem sem prepričan,
zaradi smrti enega člana.
Mrtvi smo gnusni in nemočni kot posamezniki,
a smrt ne more uničiti nesmrtne četverice!
Blagoslovljen bodi, dragi John Ronald,
in povej vse, kar sem skušal povedati,
dolgo za tem, ko me ne bo več, da bi povedal sam.
OXFORD, VEČ LET POZNEJE
Dober večer, profesor Tolkien. –Dober večer.
Kaj počneš zunaj?
Danes smo z otroki jedli puding.
Na Michaelovo željo.
Z Johnom sta položila pladenj pred tvoj kabinet.
V upanju, da ga boš pojedel.
Žal mi je, nisem …
Žal mi je.
Edith, težak dan sem imel. Nič, kar napišem …
Včasih si pisal iz veselja. –Vem, toda …
To je bila tvoja strast. –Vem, nima smisla.
Odločiti se moraš, kaj želiš od pisanja
ali pa ga povsem opusti.
G. Tolkien?
Ga. Smith.
Hvala, da ste prišli.
Robert Gilson je bil sin ravnatelja na Kralju Edvardu.
Tako je.
Mislim, da se spomnim njegove mačehe.
In Christopher Wiseman? –Preživel je.
Čeprav je žal …
Nekateri smo prišli iz vojne z drugačnimi brazgotinami.
Sestra je izgubila tri sinove, sama sem dva.
Vse v istem tednu.
Žal mi je.
In tu ste sedeli.
Ja.
Udobno je.
Hvala, da ste me pripeljali sem.
Predstavljam si, kar vidim vas tu.
Vse štiri.
Predstavljam si lahko.
To so bili gotovo srečni časi.
Geoffrey je sedel tukaj.
Razmišljal sem, da bi z vašim dovoljenjem,
izdal zbirko njegovih pesmi.
Njegovih pesmi?
Resnično nadarjen je bil.
Rad bi ga predstavil ljudem.
Morda bi sam napisal predgovor.
Ne vem.
Raje bi vas zavrnila, g. Tolkien.
Res je čudovito pisal. Pomembno je.
Nekoč sem oboževala poezijo.
Spraševala sem se, ali je Geoffrey tam …
Žal ne vidim, kaj dobrega bi to prineslo.
Verjemite, prineslo bi res veliko dobrega.
Geoffreyja nisem poznala tako dobro, kot bi želela.
Je bil srečen?
Prosim, povejte mi.
Je poznal ljubezen?
V internat sem prišel kot sirota.
In celo na začetku, preden smo postali prijatelji,
je bil Geoffrey prijazen.
Ljubezniv.
Izmed vseh, kar sem jih kdaj poznal,
je bil …
Bil je človek, ki je poosebljal pomen ljubezni.
In ljubljenosti. Zato …
Zato je to tako pomembno. Vprašali ste, kaj dobrega bi prineslo,
kaj lahko dosežejo pesniki, pisatelji
ali naša umetnost.
Ne domislim se ničesar pomembnejšega.
Posebej v takšnih časih. Posebej zdaj.
Vesela bi bila vašega predgovora.
Hvala vam.
Se spomniš, kako smo na mamino željo poljubljali drevesa?
In jih poslušali govoriti. –Kakšna črna magija je to bila?
Pridite, divjaki. Gremo.
Kdo bi govoril z drevesi? –Počakajte me.
Kaj razmišljaš? –Kako ti je ime?
Ne boj se.
Otroci, pomoč potrebujem. Bi naredili nekaj zame?
Je to naloga? –Ne, če mi bo uspelo.
Rad bi, da poslušate zgodbo. –Kakšno?
Je dobra? –Upam.
Je dolga? –Izjemno dolga.
Se je že začela?
Mislim …
Mislim, da se je tukaj že.
O čem govori?
O popotovanjih, pustolovščinah.
O čarovniji seveda.
O zakladu.
In ljubezni.
Pravzaprav o vsem mogočem. Težko rečem.
Na neki način govori o iskanju.
O poteh, ki jih uberemo, da bi se dokazali.
O pogumu.
O bratovščini.
O bratovščini govori.
O prijateljstvu.
O majhnih ljudeh, kot si ti. –Nisem majhen!
O majhnih po postavi, ne po duhu.
In tudi o čarovnikih.
O čarovnikih? –Ja.
In o gorah, zmajih in popotovanjih …
Christopher, če si zlomiš vrat v teh, te ne bom peljala v bolnišnico.
V luknji pod rušo
je živel
hobit.
HOBIT JE IZŠEL LETA 1937 IN JE BOTROVAL TOLKIENOVI KARIERI
ENEGA NAJPRIZNANEJŠIH FANTAZIJSKI PISATELJEV NA SVETU.
ROBERT QUILTER GIBSON IN GEOFFREY BACHE SMITH
STA UMRLA L. 1916 MED BITKO NA SOMI.
GEOFFREYJEVA MATI JE IZDALA NJEGOVE PESMI V ZBIRKI POMLADNA ŽETEV
S TOLKIENOVIM PREDGOVOROM.
CHRISTOPHER WISEMAN JE PO VOJNI NAPISAL LE MALO SKLADB.
ŽIVEL JE DO LETA 1987.
ČEPRAV NI BILO NJUNO PRIJATELJSTVO NIKOLI VEČ KOT PREJ,
JE JOHN RONALD TRETJEMU OTROKU DAL IME "CHRISTOPHER".
JOHN RONALD REUEL TOLKIEN JE UMRL 1973,
DVE LETI ZA EDITH.
ZA NJIMA SO OSTALI NJUNI ŠTIRJE OTROCI.
NA SKUPNEM NAGROBNIKU SO NAPISANA VILINSKA IMENA
IZ TOLKIENOVE MITOLOGIJE
O SMRTNIKU, KI SE JE ZALJUBIL
V VILINSKO PRINCESO.
Režija
Scenarij
Prevedla: Miša Šavor
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija